Селаковић је том приликом подсетио на то да је деспот Стефан Лазаревић, на кога манастир Манасија чува успомену, живео и деловао у једном изузетно тешком времену.
Kао дечак је остао без оца, светог кнеза Лазара, који је свој живот изгубио борећи се и бранећи Србију од турског завојевача на Kосову пољу. Малолетан, оставши без оца и то у време када је још био недовољно стасао за самостално обављање владарских дужности, помагала му је у томе његова мајка књегиња Милица, мати Евгенија, која је такође данас у календару наше српске православне цркве као светитељка и празнује се на данашњи дан, истакао је министар.
Он је навео да је Стефан Лазаревић био велики витез, члан реда витезова „Змаја”, угарског краља Жигмунда Луксембуршког, али и велики књижевник, који је написао „Слово љубави” или „Слово љубве”, исписан на стубу, на месту на коме се одиграла Kосовска битка.
Селаковић је указао на то да је Стефан Лазаревић био и велики дипломата, који је успео да озбиљном државничком и дипломатском вештином избори за Србију статус деспотовине и скине вазалне обавезе после битке код Ангоре, у којој се показао као велики витез.
Много је тога што смо дужни деспоту Стефану Лазаревићу, ако ни због чега другог, а оно због онога што нам је оставио овакву Манасију, за коју сам уверен да ће кроз неколико година бити и у оквиру светске културне баштине под заштитом Унеска, рекао је Селаковић.
Он је подсетио на то да од ове године ресорно министарство и Одбор Владе Србије за неговање традиције ослободилачких ратова Србије обележавају и све годишњице које су везане за датуме смрти наших средњовековних владара.